Översättning: Lotta Almqvist www.broadcasttext.com
DEN RYSKA ARKEN
Jag öppnar ögonen och ser ingenting.
Jag minns en olycka-
- och att alla försökte rädda sig bäst de kunde.
Vad som hände med mig...minns jag inte.
Försiktigt, Marie. Jag sa ju att vi skulle bli mötta.
Märkligt... Var är jag?
Att döma av kläderna är det 1800-tal. Undrar vart de har så bråttom.
Tänk om vi inte får komma in? Jag har aldrig varit så rädd!
Skynda dig!
- Hon i vitt är min! - Vart ska ni?
Det är kallt. Stäng porten!
Kan någon hjälpa mig?
Här är jag!
Kom till oss. Vi har roligare!
- Gå neråt. Neråt! - Här har vi varit en gång.
- Skynda er! Fortsätt! - Akta klänningen.
Försiktigt!
Vänta, jag måste tänka efter vart vi ska...
Officerarna vet inte vart de ska.
- Gå uppåt! - Här är ju kolmörkt!
Är jag osynlig? Eller lägger de bara inte märke till mig?
Intressant.
Utspelar sig det här för min skull?
Eller förväntas jag spela med?
Kom nu!
Mina damer, kom nu!
Vad är det här för teater?
Hoppas att det inte är en tragedi...
Förlåt, jag glömde bort er. Se upp i trappan.
Akta er!
Vart ska vi nu?
- Jag vet inte. - Du sa ju att du visste allt!
- Det är mörkt, vart ska vi nu? Hitåt? - Nej, vi går ditåt.
Den där svartklädde karlen... Han irrar också runt.
- Han nickade åt mig. - Och gick nånstans.
Min herre, ursäkta att jag tilltalar er.
- I vilken stad är vi? - Vilken stad? De talar ju ryska.
Jag hoppades ha hamnat i Chambord under direktoratet.
- Och vilket språk talar vi? - Jag talar ryska.
Jag har aldrig kunnat ryska. Märkligt.
Vi ser efter vad de gör där.
Ska vi inte gå in? Där pågår något.
Jag måste ta reda på varför jag irrar runt här och kan ryska.
Jag vill hitta ut. Ni är för nyfiken.
- Det kanske är teater? - Nej, nej. Adjö!
- Kom. - Nej, vi ska inte samma väg.
Farväl. Ni har svarat på mina frågor.
- Då skiljs vi åt. - Vad är det här för dörr?
Så synd att vi aldrig ses igen.
Han är förstås utlänning...
- En sån chans får man nog inte igen. - Var är han?
- Katia!
- Fortsätt, fortsätt. - Jag går ju.
Ja...
- Bäst att inte lägga sig i. - Pjotr Aleksejevitj!
Inte störa och inte lägga sig i...
Det är för sent. Allt har ändå redan hänt.
- För sent... - Se så han kryper!
Min herre...! Här är jag.
- Min ryske ciceron! Vart ska man gå? - Vi bör nog hålla ihop...
- Det är ju ert land! - Ja, men inte mitt århundrade!
- Jag såg nog Peter den store. - Ni låter förtjust.
- Var det intressant? - Ja, det var det.
- Faktiskt. - Asiater älskar tyranner.
Ju hemskare tyrann, desto mer vördad blir han.
Alexander den store, Timur Lenk, Peter den store.
Ni tar fel om Peter den store. Han lärde ryssarna att roa sig...
- En spiraltrappa. Vart ska de smyga? - Smyga?
- Aha, jag förstår. Men varför? - Ska vi vända?
- Vad finns det där uppe? - Det ser ni nog snart.
Peter... En man som lät avrätta sin egen son.
Skulle han ha lärt folk att roa sig? Väldigt lustigt...
Jag trodde att ni visste vart vi ska?
Han byggde en europeisk stad i ett kärr, väldigt primitivt ordnad.
- Vart ska de? - Europeisk...
- På fest. Varför är trappan så mörk? - Ni ser. De lärde sig att roa sig.
- Var är officeren och damen? - På fest.
Vart tog de vägen? De gick nog ner, ner, ner...
Här är de inte.
- Akta er. Trappan är mörk och brant. - Tack, jag ser.
Förstår ni var vi har hamnat?
Nej, det förstår jag inte än. Inte än...
Var försiktig, min herre. Avslöja inte att vi är här.
- Tror ni inte att jag förstår det? - Ta inte illa upp.
- Det var ju jag som tog hit er. - Ta inte illa upp, är ni snäll.
Gå inte för nära skådespelarna.
Böj dig ner.
- Du är så fin! Du kommer väl ihåg? - Ja.
Bra.
- Varför knuffas du? - Rivs inte!
- Hon knuffas! - Det gör du med.
Vilken stor och fin orkester! De är nog européer.
- Nej, det är ryska musiker. - Nej, européer! Italienare!
De är ryssar, för guds skull.
Nå? Vad tycks?
Nå?
Jag tycker att det är bra. Bra.
Det är bra!
Jag måste kissa!
Jag hinner inte...
Jag hinner inte!
Buga djupare!
Håll tyst.
Tystare. Tystare...
- Har något hänt? - Nej, nej! Vad menar ni?
- Där. - Ja! Ja, ja.
- Min herre? Min herre? - Skrik inte!
- Var är ni? - Här. Tänk, Katarina den stora.
- Följ mig. - Jag kommer.
Jag älskar 1700-talet. Folk var geniala och förde sig fint.
Jag håller nog med er.
- Hädanefter säger ni inte emot mig. - Nej då.
Var är tsaritsan? Hon försvann.
- Ryssland är som en teater. - Var försiktig!
Jag tror att jag vet var vi är.
En viktig tjänsteman, tydligen. Vilka viktigpettrar.
- Söla inte! - Det gör jag inte.
- Men vi talar så högt. - Bry er inte om det, de är stendöva.
Jag är försiktig. Jag nuddar inte ens någon.
Det är en teater. Vilka skådespelare, vilka dräkter!
Herrarna tilltalas inte på samma vis.
Tack, mina herrar. Tack, tack.
De ser mig inte.
Det är rena rama Vatikanen! - Visst är vi i Vatikanen?
Relieferna är målade, eller hur? De är så verklighetstrogna.
Titta. Ornamenten är gjorda efter Rafaels skisser.
- Eller hur? - Ja, Rafaels skisser.
- Men det här är Sankt Petersburg. - Ni kopierar alltså.
Så makthavarna litar inte på konstnärerna?
Ryssarna är bra på att kopiera. Och varför är det så?
Därför att ni saknar egna idéer.
Era makthavare vill inte att ni ska ha egna idéer.
I grund och botten är både era makthavare och alla andra lata.
- Lata? - Det låg ett tavelgalleri här.
- På övervåningen. - Med 111 italienska tavlor.
- Fast inte av de bästa mästarna. - Nej.
De flesta tsarer var faktiskt russofiler.
Men även de drömde om Italien ibland. Eremitaget skapades för såna drömmar.
Nej, Rafael är inget för er. Han passar i Italien.
- Där är det varmt. - Där är det varmt...
Vilken skönhet!
- Salen för italiensk konst... - Salen för italiensk konst...
Vad är det här för människor? Vilka kretsar tillhör de?
- Ser ni vasen? - Jag ser. Omgiven av empir.
- Och där är Voronichin-lampor. - Lampor, lampor...
Empir, empir... Jag är inte så förtjust i empir.
Det är en fullkomligt idiotisk stil.
Underligt nog föddes den under Bonaparte och blev på modet här.
Den blev till och med nationalstil och tappade all originalitet.
- Vi slogs mot Napoleon, inte empiren. - Va? Vilka är de här människorna?
De är nog Petersburgbor, från tiden när staden inte var huvudstad längre.
Huvudstäder ska vara gamla, som Moskva, inte en chimär.
- Vilka är det här? - Ska jag presentera er?
- Passar det sig? - Ja, de är mina vänner.
Konstantinovitj, medicine professor, och Michajlovitj, aktör.
- Ska de inte resa sig? - Det här är min vän från Europa.
- Angenämt. - Han är från Europa.
Medicin är ett utmärkt yrkesfält.
Ni är de första jag talar med på länge, förutom min reskamrat.
- Vad är det som luktar? - Luktar?
- Det luktar något. Märkligt... - Säg mig...
- Har ni varit länge i Petersburg? - Ja, en timme.
- Och ni kom direkt till Eremitaget? - Ja, jag hade mina skäl.
Är ni intresserade av skönheten i sig eller dess idé?
- Nej, markis. Vi tar det bara lugnt. - "Markis"...!
- Hur gör ni då? - I dag kom jag hit med min kollega...
- Det är nog formalin. - Ja, formalin.
- Jag ska visa er en fantastisk tavla. - Era vänner luktar konstigt.
Markis. Här har vi "Johannes Döparens födelse".
- Jag tror att det är han som luktar. - Nej, det är du som luktar formalin.
- "Johannes..." - Jag såg den här tavlan förra gången.
Den kommer från Crozatsamlingen i Paris. Katarina köpte den 1772.
Den tillhör en av Eremitagets äldsta samlingar.
Sådant där är för specialister.
Jag och min kollega intresserar oss mer för detaljer. Se här.
I förgrunden ser vi en höna och en katt.
De är symboliska figurer.
Hönan står för girighet och snålhet, katten för cynism och grymhet.
- Cynism och grymhet...katten... - De tröstas av födelsen.
Vansinnigt intressant.
- Ytterst intressant. - Varför är han klädd så där?
Här har vi Kleopatra. Vet ni något om henne?
- Massimo Stanzione. - Mass i mo.
Hon hänger bredvid "Jesu omskärelse" av den fromme Lodovico Cardi!
- Varför blir ni så upprörd? - Varför?!
Precis bredvid hänger S:Ta Cecilia! Förstår ni?
Av Carlo Dolci. Om man tog ett österländskt stilleben...
- Varför stör det er? - Bråka inte, Oleg.
Som katolik blir jag upprörd.
- Vad tycker ni om Wagner? - Wagner? Vem är det?
Han vet inte vem Wagner är, Oleg!
Han som bar sig åt som ett svin mot min vän Meyerbeer?
- Jag har aldrig lyssnat på Wagner. - Vidga er horisont!
- Påflugen doktor. Jag är ju frisk! - Vi önskar er lycka till.
Varför är de så illa klädda?!
Kära vänner. Jag anade inte att ni skulle tycka så illa om varandra.
En dag ska jag förklara denna märkliga historia.
Min herre... Varför grälar ni med alla?
- Då får vi ju inte veta vad som hänt. - En sådan klädsel dödar skaparlustan!
Varför vill ni anamma den europeiska kulturen? Vad ska ni ha den till?!
Varför måste ni göra om Europas misstag?
Herregud, vad är allt det här egentligen för något?!
Och vad är det här?
Mamma! Mamma!
Mamma! Canova!
Vilken upphöjd syn på konsten! Och vilken känsla för materialet!
Så underbart. Herregud, så underbart!
Han är de antika mästarnas sanne arvtagare.
- Canova gifte sig nästan med mamma. - Var er mamma skulptris?
- Ja, hon var skulptris i Rom. - I Rom? Er mamma var skulptris.
I den här Canovasamlingen finns förresten några skulpturer...
...som tsar Alexander köpte... ...från Napoleons hustru.
- Ja, jag var på Wienkongressen. - Vad gjorde ni där?
- Jag var diplomat. - Diplomat?
Det var mycket bråk om den här samlingen där.
Titta, var vi har hamnat!
- Är det inte en dröm? - Jag vet inte.
Jag vet inte hur det är med er, men jag är klarvaken.
- Tänk så bra ryska jag talar. - Ja, mycket bra.
- Vem var den lille mannen? Pusjkin? - Trappan är underbar!
- God dag. - God dag.
Det är väl er store poet? Jag har läst honom på franska.
- Han var inget speciellt. - Min herre...
Herregud, så stingslig man kan vara! Förlåt mig, är ni snäll.
Jag sårar er nationalkänsla.
"Känsla"... Vad är det - "nationalkänsla"?
- Och vad är det här? - Min herre! Snälla ni...
- Vem är hon? - Vänta lite.
- Hon är ensam, utan kavaljer. - Vänta innan ni talar med damen!
Stör henne inte.
Vi går vidare.
Ursäkta mig, min fru, men har ni tappat bort er ledsagare?
- Tack för omtanken, men jag hittar. - Ingen orsak.
- Arbetar ni här? - Nej, jag beundrar de gamla mästarna.
Vill ni inte följa med mig till nästa sal?
- Till flamländarna? - Ja.
Ni är helt galen!
Kom. Era små fingrar ser allt.
- 140 steg framåt... - 140 steg?
Hur många är det kvar?
Vi går försiktigt.
Det här är inte rätta platsen att diskutera!
- Det är ert eget fel! - Och så hitåt...
Ni komprometterar mig! Lämna mig i fred!
Hur vågar ni?! Tig!
Vem är det? Känner ni honom? Jag känner honom inte.
- Vi är framme. - Ja, vi är framme.
- Kan vi inte gå närmare tavlan? - Ska jag berätta lite om den?
Det är van Dycks "Madonnan med rapphönan".
Den införskaffades av Katarina II.
Kan ni inte berätta om tavlan? Var snäll och gör det.
Se hur lugnt och fridfullt det är omkring Maria och Josef.
Gud vakar över dem. Hans osynliga närvaro är uppenbar.
Äppelträdet står för livet, solrosorna för fromhet-
- och rapphönsen för lättsinne. Men de flyger iväg.
Änglarna dansar och leker. Andra symboler...
Min herre, låt henne vara. Hon är ju en ängel.
Varför säger ni ingenting? Rapphöns och barn...
...och Madonnan.
Jag tackar er, min fru. Stort tack.
Er uppfattning om van Dycks verk är ytterst värdefull för mig.
- Ni kanske vill se ännu en tavla? - Var försiktig.
Det är en Rubens.
Min herre... Stör mig inte!
- Ja. - Tavlan är "Fest hos fariséen Simon".
Fariséen...
- Sjutton... arton... - Jag ser den inte.
- Var är den? - Trettiosex.
Var är den?
Tavlan är inte här.
Den tavlan finns inte här.
Nej, den finns inte här.
Den ingick inte i tsarens samlingar.
Jo, den finns här.
Nej, just den Rubens finns inte här!
- Den kom från Walpoles samling. - Nej!
Precis som "Madonnan med rapphönan". Men den har inte varit utställd.
Men den finns här.
- Var är ni? - Det luktar gott. Åh, olja...
Min herre... Kom, så går vi. Nu går vi!
- Nej, inte än. - Var är ni?
Vilka fina tavlor!
- Rör inte tavlan. - Vad är det herrarna räknar?
- Jag har hittat den. - Flytta er.
Jag har ju händerna i fickorna!
Kom, här är den.
Nu är vi nästan framme. Ställ er med ansiktet mot tavlan.
Den här tavlan är det.
Titta, här är den.
- Ville ni säga nåt om Rubens? - Van Dyck...
Ja, Rubens kallade van Dyck sin bäste elev.
- Visste du att tavlorna... - Flytta er!
...hängde mycket högre förut. - Jaså?
Tsaren bestämde hur de skulle hänga. Fattar du?
- Vilka är ni? - Vi tillhör flottan.
- Det är emblem... - Ja, från flottan.
Ja, tsaren kom hit varje morgon.
Han räddade själv allt det här från branden, det gjorde han.
- När var branden? - Den var artonhundra...
- Frågar ni mig? - Okej, nu går vi. Det räcker.
- Jag måste gå. - Jag följer er.
- Nej då. - Så synd.
Jag måste be er att lämna salen.
Vi måste stänga. Bäste herre, lämna salen.
Lugn, lugn... - Stäng dörrarna.
- Skynda er att stänga. - Museet är stängt.
- Vad tycker ni om sånt jäkelskap? - Inte alls.
Jag skämtade.
Skämtade...
- Hör ni musiken? - Någonting hör jag.
Rysk musik ger mig klåda över hela kroppen!
Det har inget med musiken att göra.
Varför ser ni på mig så där?
- Några trasor... och en hund. - Trasor... Men vad är det?
- Eviga människor... - Eviga människor...
Nå, lev vidare ni.
- Ni lär överleva dem alla. - Eviga människor...
Varför står ni här? Tjuvlyssnar ni?
Aha, ni är konstintresserad.
Vilka fina små händer.
Stick!
Amen. Amen.
- Visst är den vacker? - Mycket vacker.
- Är ni katolik? - Nej, jag är inte katolik.
Varför frågar ni det?
Ni verkade så försjunken i tankar när ni såg grundarna av vår kyrka.
Jag vet inte... Jag tänkte inte på det.
Nehej, ni tänkte inte...
Men ni vet väl att det är apostlarna Peter och Paulus?
- Ja, jag har hört det. - Jaså, ni har hört det.
Och mera?
- Jag tycker om att se på dem. - Tycker om?
En dag ska alla människor på jorden bli som dem...
Jaså?
Hur kan ni veta hurdana människorna ska bli-
- om ni inte känner till den heliga skrift?
Varför tiger ni?
Titta på deras händer!
Ja, händerna är vackra. Än sen?
Hur vet ni hurdana människorna blir om ni inte läser Skrifterna?
För er är det ju bara två dammiga gamla gubbar.
- Bara kött... - De är täckta av vägdamm...
...från den långa väg som de gick för att hamna på tavlan.
- Vad hände? - De är goda och visa.
Hur kan ni veta det om ni inte läser evangelierna?!
- Hur vet ni det? - Varför skrämmer ni honom?
- Han är ju så rädd. - Han är inte rädd. Det är de aldrig.
Lämna honom i fred. Känn hur ramen doftar i stället.
Den luktar gott!
- Nåväl... - Ni behöver inte vara rädd.
Så märkligt att höra någon säga så...
Jag förstår... Vi är i ett galleri.
Ja, ja, ja! Jag har förstått.
Vi är i tsarens galleri, vid en tavla av en medeltida fanatiker...
Vart har vi förirrat oss, min herre?
- Musiken var ändå bra. Vem skrev den? - Glinka.
- Glinka? En tysk. - Ryss.
- Tysk! Alla kompositörer är tyskar. - Är alla kompositörer tyskar?
El Greco.
Den är bra! Det påminner om Rembrandt.
El Greco... Vägdamm... Var skulle det vägdammet vara?
Väldigt bra!
- Är det något ni inte tycker om? - Nej, jag tycker om det. Det är bra!
- Bra. - Mer kött. Väldigt bra.
Ni har faktiskt fina tavlor här.
- Fina? - De har blivit mycket, mycket bättre.
Där är ängeln.
Därifrån...
Ursäkta, vi har inte blivit presenterade-
- men till vem riktar ni er? Vem vänder ni er till?
- Vad? - Vem?
- Jag talar med tavlan. - Talar ni med den? Så intressant.
- Jag måste uttrycka mig. - Uttrycka er...
Och på så vis kommunicerar ni med den.
- Vill ni prova? - Jag?
Måste jag prova? Självklart.
- Så här... - Så här?
- Så här. - Och nu så här.
- Och runt... - Såja.
- Så här... - Och så här...
Men ibland föredrar jag att tala med mig själv.
Både den här tavlan och jag har... en hemlighet.
Jaså? Då tar jag adjö.
Det räcker, mina herrar. Adjö.
Vart går ni, min fru?!
Ni ser, hon blev förolämpad och gick.
Hon gick.
- Hej! - Hej, hej.
Adjö, adjö, adjö...
Charmerande!
Hon blev förolämpad. Men hon är charmerande!
Vart tog hon vägen?
Marmor...
Vit, vit... sten.
Ganska kallt, eller hur?
När ni var här tidigare var det väl kaos? Det var ju efter branden.
Det är både som att jag har varit här och inte. Vilken prakt!
Ja...
Vad är det?
Under vårt nationalkonvent kan man tala om kaos!
Ni kan inte rysk 1900-talshistoria. Vi hade vårt konvent i 80 år.
Det var en riktig revolution och väldigt sorgligt.
Vad har ni för statsskick nu? Republik?
Jag vet inte.
Jag tror inte att ett så stort land som Ryssland passar som republik.
Ni européer är demokrater som längtar efter monarki.
- Vem är ni? - Vilka är ni?
Ursäkta, vi har gått vilse. Vivat, vivat, vivat!
- Ni får inte vara här. - Vi behöver ju hjälp.
Vem säger det och varför då? Vilket språk! Allt är förbjudet.
- Bråka inte. Kom nu! - Vi går, vi går.
- Visa vägen! - Jag vet var vi kan gömma oss.
Nu blev jag rädd. Jag tycker inte om vackra uniformer.
Vad finns det här?
- Ha inte så bråttom. - Det är en dörr.
- Inte den dörren! - Varför inte? Jag tycker om den.
- Se, vilken vacker dörr. - Nej, inte den...
Här har jag aldrig varit. Varför är det så kallt?
Jag bad er ju att inte gå in.
Oj, vad kallt! Ramar... Men var?
Var är dukarna?
Vi kan väl gå tillbaka? Jag ber er!
- Vem där? - Jag.
- Vad har hänt? - Jag vet inte. Jag bara gick in.
- Kom hit. - Ja. Behöver ni hjälp, nådig herrn?
- Jag kanske kan hjälpa till? - Va?
- Vem är "nådig herrn"? - Jag... Ni...
Varken här eller där. Här finns ingen alls.
- Bara lik och kistor. - Lik?
- Ja, kistor och lik. Kom. - Jag kommer!
- Här är min kista. - Er kista?! Jaså, ni gör den?
Varför tar ni er den tonen? Varför är det kistor i Eremitaget?
- "Nådig herrn"... - Ni...
- Det är min kista. Jag har gjort den. - Er? Er!
- Så välnärd. - Gå inte på liken. - Gravarna ser jag, men var är liken?
Den fete trampar sönder liken!
Det räcker.
- Vad var det? - Ett krig.
- Vilket krig? Mot vem? - Tyskland.
- Vad är Tyskland? - Ett förbund som tyskarna har bildat.
I mitten av 1900-talet krigade Ryssland mot Tyskland.
Tyska styrkor omringade staden, men man gav sig inte.
- Här dog över en miljon människor. - Va? Över en miljon?!
Vilket högt pris! Mycket högt.
Sankt Petersburg och Eremitaget fick betala ett högt pris.
I Ryssland säger man att friheten inte har något pris.
- Det kanske inte var så högt. - Det är över.
Förresten hade jag helt fel-
- när jag klandrade era tsarer för all skönhet och allt prål.
Tänk ändå... De var verkligen egensinniga.
Var tyst, är ni snäll!
Visst är det vackert i alla fall?
Vad är det ni ser?
Vem är det där?
Jag är inte säker, men jag tror att det kanske är Katarina.
Men det är inte säkert.
Det räcker, Lisa. Ta ut barnen.
Gå inte för nära, om det är Katarina. Hon hade ett sjätte sinne.
- Så här... - Så här...
Djupare, djupare.
- Det räcker, Lisa. - Kaffe?
- Vad? Ljusen, ljusen... - Jag förstår inte.
Det är kvavt.
- Dit? - Ja, dit.
- Nej, nej. - Jo, dit!
- Nej, nej, det kan jag inte! - Jo.
- Nej, det är för kallt! - Jo, släpp ut mig.
Det är väldigt kallt.
Såja. Precis.
Men det är ju för kallt.
- Försiktigt. - Såja...
Min herre? Var är ni?
Jag hör era steg. Var är ni?
Vanliga dödliga ska inte jaga tsarer.
Ni hinner inte i kapp.
Jag hör era steg. Jag hör dem!
Min herre, vad håller ni på med? Det är ju kallt!
- Kom. - Ja, det är kallt.
- Hon försvann igen. - Ja, jag vet. - Flytta på er.
- Vet ni vart vi ska? - Vi behöver lite hjälp. - Kom!
- Får vi komma in? - Får vi gå in? Ja, nu.
- Var är dörren? Var är den? - Han kom, men varför?!
God dag. - Kom, var inte blyg! Vi stannar inte så länge.
Vart? Åh, tack så mycket. Visst måste jag kamma mig.
- Det var länge sen. - Ni har så vackra lockar!
Tack.
Te? - De bjuder på te. Vill ni ha?
Jag vill inte ha, men de envisas. - Var är teet? Vi har bråttom.
- Jag vet att jag är vacker. - För vacker...
Vad sa du?
- För vacker! - Vad ska jag berätta?
Nej, nej! Jag har inget att berätta.
Inget alls. Vad är det här?
- Er bok. Ni är ju författare. - Jag? Nej, det är han.
Det är varken min eller hans bok, men han kan skriva i den.
- Vilken "han"? - Följ mig.
- Vad ser ni? Kan vi gå den vägen? - Vad jag ser? Ingenting än.
Folk står och väntar på något. Men kom hit, ni.
Akta så inte galningarna slukar er.
- De tyckte verkligen om ert hår. - Bra författare har alltid fint hår.
- Gå tyst och försiktigt nu. - Jag följer er.
- Skynda er att stänga dörren. - Ja, ja. Dörren är stängd.
Min herre...
När jag mottogs i Vinterpalatset höll det på att renoveras här-
- efter den hemska branden.
- Parketten knarrar inte alls. - Knarrar...
- Den persiske ambassadören. - Ursäkta, vi är sena.
Min herre? Kom, kom.
Kom.
- Ursäkta mig. - Det här är ingen boulevard!
- Min herre, förstår ni vad som pågår? - Nej, inte än.
Ursäkta.
Vi ser hur Nikolaj I tar emot en ursäkt från Persiens sändebud-
- för mordet på ryska diplomater.
- Visst var Gribojedov en av dem? - Ja.
Mycket intressant.
- Ser ni? - Ja!
Vilka uniformer.
Prakten, imperiet...
Makten...
Titta där framme. Ställ er på tå.
- Ser ni? - Ja, nu ser jag.
Den här världen är inte att lita på, ni har rätt.
Var försiktig, min herre.
Hovmännen är listiga, bland dem finns medier.
De kan känna er närvaro.
Tack för rådet, men vi Tvillingar är så nyfikna.
Jag fortsätter. Jag kanske stöter på gamla bekanta.
Lycka till. Jag hittar er senare.
Så ung han är.
"Ers kejserliga höghet."
"Persiens lugn och banden mellan Ers kejserliga höghet" -
- "och Irans härskare har drabbats av Ondskan."
"Den fick en teheransk folkmassa att utföra ett hemskt illdåd."
"Offren blev de ryska sändebuden."
"Fath Ali Shah förskräcktes vid tanken på" -
- "att missdådarnas gärning kan förstöra freden och våra band."
"Han sände mig, sin sonson" -
- "för att be er att för alltid sudda ut denna händelse ur minnet."
"Må världen se att två visa monarker trots den hemska händelsen kan enas" -
- "och att all misstro har skingrats."
"Jag har förunnats den stora lyckan att stå inför Ers Kejserliga Höghet" -
- "och enligt min farfaders önskan" -
- "bekräfta den stora enighet som råder mellan våra båda folk."
"Hans Kejserliga höghet befaller mig att försäkra Ers höghet" -
- "om sin stora glädje vid åhörandet av er förklaring" -
- "och denna uppriktiga beklagan från er härskares sida."
- Era briljanter är fantastiska. - Jag har fått dem av papa.
Jag har iakttagit er länge. Vem släppte in er?
- Ni har inget här att göra. - Nej.
Gå genast härifrån, min bäste herre!
Försvinn härifrån. Ge er iväg!
Jag hade inte tänkt stanna.
Den här ceremonin lär hålla på i flera timmar.
Det vet jag som gammal diplomat.
Efter ett tag blir det gräsligt trist. Gräsligt!
- Låt mig vara! - Ursäkta?
- Vad är det här? - Vad sa ni?
Jag avgudar prakt och kungligt prål.
När allt kommer omkring så var Stasov ingen dålig arkitekt.
Han älskar disciplin, men lämnar mycket luft...
Det där kan du ställa på första bordet.
Vi kan inte stanna här. De kommer snart från ceremonin.
- Herre gud... - Odukade bord visas inte för gäster.
Det är ju Sèvresporslin.
- Det är min svaghet. - Vackert.
- Det är unikt! - Vackert.
Det är den finaste servisen.
- Den med kaméer, eller hur? - Ja.
- Inte så nära. - Nej då.
- Nej, nej... - Vilket guld!
Min herre? Det är svårt att duka när ni står här.
Ni kan beundra den vid bordet. Var snäll och gå!
Den blå färgen och guldet är förtrollande.
Och den här vinröda färgen.
Kockarna här har alltid varit utmärkta.
- Minns ni smaken av mat? - Nej, det har jag glömt.
- Glömt... - Kom tillbaka när klockan ringer.
- Den där blå färgen... - Om jag får be!
- Där dansar de. - Jag ber er!
Vi ber er!
Vi går, vi går.
- De körde ut oss igen. - Ja, vi kördes ut.
Här är så mörkt.
Himlar!
Min herre. Jag misstänker att ni aldrig sett vare sig tsaren-
- eller storfurstarna i all sin storslagenhet?
- Monarkin är aldrig evig. - Tror ni inte att jag vet det?
Jag har väl rätt att drömma lite.
Vi är fria att drömma.
Det är någon här. Hör ni?
Var är ni?
- Vart ska ni utan mig? Josif... - Boris...
Misja!
- Hör ni inte? - Nej, jag hör ingenting.
- Titta, det är någon som rör sig där. - Var?
Var?
Jag förstår inte, Josif Abgarovitj. Varför är ni så orolig?
Min far och ni vet att tronen inte kan skadas av insekter.
- Den är av silver och gammalt ekträ. - Det är inte det som oroar mig.
Sammeten är alldeles sliten.
- Vi återställer den. - Du hinner inte.
Du har rätt, Boris. Och vi hinner inte heller.
Du kommer aldrig att se honom igen. Säg något!
- Det är ju din son. - Tiden räcker inte.
Vad är det med dem? De verkar så blyga för varandra.
Vad väntade ni er?
När man stiger ner från himlen minns man inte hur man ska bete sig.
Din son är direktör för Eremitaget. Precis som vi var.
Hemska krig väntar. Men vi lyckades rädda allt det här från katastrof.
Jag hör inte längre.
- Hör ni något? - Ja, jag hör men...
- Inte så tydligt. - Vad säger de?
Den äldre Piotrovskij frågar om direktörens telefon ännu avlyssnas.
Sonen svarar: "Jo, far..."
"Jag berättar hellre om Eremitagets katter."
"Katterna är fortfarande kvar", säger sonen.
Det var så många jag inte kunde hjälpa. Tio år har gått.
Du vet vem jag talar om.
Men alla talar väl om dig, och både dina och Josifs böcker ges ut.
Det är glädjande! De döda gråter av lycka när deras böcker ges ut.
Särskilt 37 år efter deras död.
Är det fortfarande nåt som oroar dig?
Makthavarna.
Makthavarna är inte intresserade av hur man odlar kulturens träd-
- men om trädet faller, faller de med. Då är allt borta.
- Men de förstår inte det. - Vad ska vi göra?
- Josif... - Jag kommer.
- Säg något! - Hör på, Misja... - Låt honom gå.
Du är ju helt ensam.
De berättar ändå ingenting. Jag vet det, fråga mig!
- Jag frågar er... - Alla vet hur framtiden blir...
...men de känner inte till det förflutna.
Se, så vackert! Vilka fina grabbar.
Uniformen är stilig, fast jag inte tycker om militärer.
Ni svarade inte.
Ni vet inte, ni vet ingenting om det här.
Min herre? Vänta, vänta!
Han hör inte.
Jag måste be om ursäkt.
De sa något helt annat. Sanningen är att jag knappt hörde dem.
Jag hittade på allt, både om Orbeli och Piotrovskij.
- Må Herren döma er. - Jag hittade på allt.
Ni sa ju att vi är fria män.
Ha inte så bråttom, är ni snäll.
Spring! Jag hinner inte i kapp, jag är trött.
Små fåglar...
Barn!
Vart ska du, Anastasia?
Vad de är... lätta.
Du ser på mig hela tiden.
- Jag har onda aningar. - Oroa dig inte.
Be. Så ska jag be för er.
Hör du?
- Hör du skotten? - Lugna dig.
Herren är med dig.
Det känns som att någon följer efter oss.
- Lugn, Alexandra. - Om bara Aleksej kunde springa så.
- Lugn... - Läkarna är odugliga.
Allt hopp är ute. Det är mitt fel.
Barn!
Väsnas inte, barn.
Kom hit, Anastasia. Var har du varit?
- Jag har letat hela morgonen. - Vi lekte.
Kom nu.
- Var är Aleksej? - Här är vi.
- Hjälp honom. - Tack, jag kan själv.
Självklart.
- Har du ont? - Jag mår bra.
Dra stolen närmare. Du är så tålmodig.
Nu är du sen till teet igen.
Förlåt mig.
- Ska vi förlåta henne? - Hon gör inte om det.
Nu är du förlåten.
Adjö så länge.
- Varför är dörrarna öppna? - Iväg nu.
Flyg iväg nu, kära barn! Guds små fåglar.
Nu räcker det.
Som en bur.
Alla är här, förstås.
Vi har inte haft så mycket gäster på länge.
God dag.
Vilken underlig figur. Titta. Titta!
Ser du?
Men var är...
Var är min europé?
Var är han?
- Bjuder du upp mig, papa? - Nej, jag har gjort mitt!
Minns du när du tog med mig på min första bal?
Aha, där är han.
Han märker inte mig.
Jag måste gå fram till honom.
Annars blir han förolämpad.
Mademoiselle! Kom!
Kom nu!
Min herre? Han hör mig inte. Men jag hittar honom senare.
- Vem är den där gamla geten? - Rena fläskkotletten.
Storslaget!
Skulle ni inte vilja hoppa runt så där, käraste?
Aristarch Konstantinovitj ska visst sändas till Afrika.
Han är rena tigern. Han kan äta upp vem som helst.
Er mor har lärt upp tjänstefolket väl.
Djärvare! Ni klarar er mycket bra. I mazurka får man inte vara blyg.
- Vad duktiga vi är! - Du har vuxit till dig.
- God dag. - Så ouppfostrat!
Där är ni ju. Jag tappade bort er.
Damer är så påhittiga.
Hon dansar bara med er Vasia.
Nikolajsalen är idealisk att dansa i.
I Sankt Petersburg hålls Europas bästa baler. Alla är så otvungna.
Alla är som en enda stor familj.
På den här balen är det väl minst 3000? Något färre kanske...
Jag har glömt allt! Jag dansar uselt.
Allt har jag glömt! Allt.
Tillåt mig!
Nu minns jag.
Det här går ju bra.
Åh, vad underbart!
- God dag. - Ja, det var en nyhet.
Bravo! Bravo!
Fantastiskt!
- Bravo! - Tack! Tack!
Bravo! Mera!
Kom! Jag vill fortsätta.
- Var är ni? Jag tappade bort er. - Här är jag.
Jag tappade bort er.
Tappade bort... Nu blir jag sorgsen.
- Kom. - Vart?
Vart? Framåt.
Framåt...
- Vad finns det där? - Jag vet inte.
Jag stannar.
- Farväl, Europa. - Gå ni.
Det var det.
- Jag är uppvuxen här, kan man säga. - Balen slutade tidigt.
Man ska sluta i tid.
Jag skämtade bara.
Den här vägen.
Hör upp! Se hit!
Vänta! Vad vill ni egentligen?
Stackare, er dam är borta. Hon flög sin kos!
- Lätt som en fjäder. - Hon är borta!
- Hon har flugit sin kos... - Som om hon hade vingar!
Farväl!
Titta. Det här är gräddan av den ryska officerskåren.
- Vi kan väl äta supé på "Björnen"? - Vilken bra idé.
Då väntar vi där nere, om ni hämtar vagnen och pälsarna.
- Tappa dem inte. - Nej då.
Marie?
Här är så vackert!
Vi måste ta efter lite av det här.
Vi måste ordna en bal när vi kommer hem till Kursk.
Åtminstone i fastlagsveckan.
Vi bjuder Varvara och din brorson så lär de känna varandra.
Sjalen, Lisa lilla.
Natalie!
Allt liksom flyter bort.
Det känns som om...
...det här är min sista bal.
- Vad har hänt? - Inget har hänt.
Custine!
Var är den där européen nu då?
Släpp fram mig! Flytta er, är ni snälla!
Låt mig komma fram!
Släpp fram mig!
Min herre?
Så synd att ni inte är här med mig.
Ni skulle ha förstått allt.
Titta...
Vi är omgivna av havet.
Vi ska finnas i evighet...
...och leva i evighet.